Circuitul vieții în naturã

Secretul trezirii la viațã în orice primãvarã, a vegetației și faunei constã în reluarea circuitului naturii. Tot ce se ia ca substanțã se dã înapoi și iar, și iar…

Humusul

La sfârțitul verii, producerea substanțelor se apropie de final, deci și creșterea și dezvoltarea. Frunzișul se așeazã pe pãmânt formând, împreunã cu scoarțele de copac și crengile cãzute, hranã pentru milioane de ființe ale pãmântului. Într-un pumn de pãmânt sunt mai multe viețuitoare decât oameni pe pãmânt !

Viața pãmântului și humusul

Prin amestecarea substanțelor organice (realizate de bacterii, alge, ciuperci, viermi, miriapozi, insecte și larve) cu pãrticele minerale și argiloase ale pãmântului se formeazã substanța humicã și sol afânat stabil. Humusul este temeiul pentru fertilitatea durabilã a solului. Substanțele nutritive depozitate în plantele uscate sunt dizolvate de fauna solului, redate pãmântului și oferite astfel din nou plantelor. Din microorganisme și animale mici se formeazã, dupã moartea acestora, albuminã și hidrat de carbon. Nicicând nu se ajunge la vre-un “surplus”, totul se “revalorificã”, nimic nu se pierde !
Aceasta e circuitul substanțelor în pãdure.

Cum se naște humusul?

Ia naștere din descompunerea și transformarea substanțelor organice (deșeuri de la plante, bacterii moarte, ciuperci și animale ale solului, excremente ale animalelor), prin acțiunea de devorare și de digestie a organismelor din sol.

Ce poate humusul?

*depoziteazã în apã întreitul greutãții sale;
*depoziteazã substanțe nutritive și le pregãtește pentru plante;
*asigurã aerarea pãmântului prin pãstrarea în orificii;
*creazã spațiu vital pentru viața solului;
*oferã mediul ideal pentru dezvoltarea rãdãcinilor;
*provoacã o rapidã încãlzire a solului prin coloritul sãu întunecat.

Administrarea gunoiului și compostarea

Natura nu cunoaște termenul de “gunoi”: condițiile pentru o atitudine ecologicã a deșeurilor sunt:
*evitarea;
*micșorarea;
*revalorificarea.
Astfel, este foarte necesarã colectarea și sortarea materialelor vechi, scopul fiind diminuarea pe cât posibil a cantitãții de deșeuri ce nu pot fi revalorificate.

Compostarea în propria grãdinã

Pentru un loc de mãrunțire sunt necesari 2-3 mp, plasați undeva într-un loc ferit de vânt, semiumbros, de exemplu întru-un tufiș de soc sau de alun, nu într-un colț îndepãrtat din curte, ci în apropierea straturilor de flori și a casei, iar la lãzile dedicate scopului sã se aibã un bun acces. Sã nu lipseascã gura de apã și posibilitãți de a adãposti uneltele.

Grãmadã de compost sau recipient?

Înainte de toate, aceasta este o problemã de spațiu. Pentru o grãdinã micã sub 500 mp e potrivit un recipient. Se gãsesc în comerț, în prezent din fel de fel de materiale (lemn, tablã, plasã de sârmã, material plastic). Trebuie sã aibã o capacitate de minimum 1 m3 (perimetrul de cca.1 x 1 m), aerisire prin gãuri sau crãpãturi și sã fie ușor manevrabile când depozitãm în ele compostul.

De la deșeurile organice la compost definitivat

Dacã procesul de formare a humusului din pãdure se aseamãnã cu cel de realizare a compostului, în compost numãrul de organisme participante la transformare e considerabil mai mare; iatã de ce este nevoie pentru ca putrezirea sã decurgã optim:

1. Combinarea gunoaielor organice
Organismele au nevoie de ambele grupe de substanþe organice - hidratul de carbon și albumina - într-o proporție comercialã, adecvatã pentru a transforma întreaga cantitate de gunoi în compost matur. Acest raport se numește raportul carbon / azot (C/N). De dorit este ca raportul sã fie de 20 - 40 : 1 (C/N) în întregul amestec.
Tabelul urmãtor vã ajutã sã atingeþi un amestec convenabil.

Gunoiul bogat în azotati	Raportul C/N	Gunoiul bogat în carbonați
must de bălegar	2-3 : 1	pătură de frunze moarte din tei, stejar, mesteacăn
găinaț de pasăre	10 : 1	pătură de frunze moarte din tei, stejar, mesteacăn
găinaț + fân	13-18 : 1	turbă
compost din găinaț	10 :1	fructe
bucăți de gazon	12 : 1	strat de ace de conifere
deșeuri din legume	13 : 1	paie
gunoi de vite sărac în paie	22: 1	paie de orz
gunoi de la bucătărie	23 :1	paie de ovăz
coji de cartofi	25 : 1	paie de secară
gunoi de cal	25 : 1	scoarță de copac
pătură de frunze moarte din arin, frasen, carpen	25 : 1	rumeguș
gunoi de vite bogat în paie	30 : 1	hârtie, carton
pene, păr, resturi de lână

Un specialist în prepararea compostului capãtã curând dexteritate și știe ce-i mai trebuie grãmezii sale de compost!

2. Aerarea compostului
3. Umiditatea în grãmada de compost
A nu se lãsa grãmada uscatã, dar nici „înnecatã“ cu apã. Când avem și materiale uscate (frunziș, resturi de la tãierea lemnelor) în grãmadã, udarea ei este indispensabilã.
Testul de umiditate cu verificarea în palmã
Se ia o mânã de compost bine amestecat și se strânge bine, puternic în palmã.

Prea umed - când apa curge șiroaie din pumn.
Prea uscat - când nu se scurge deloc apã, dupã desfacerea pumnului materialul desprinzându-se ușor în mici bucãți, fãrã coeziune, cãzând ca o ploaie mãruntã.
Umiditate bunã - ies din pumn doar câțiva stropi de apã, dupã deschiderea pumnului materialul rãmânând compact (precum un burete presat).